has abstract
| - The Samoa hotspot is a volcanic hotspot located in the south Pacific Ocean.The hotspot model describes a hot upwelling plume of magma through the Earth's crust as an explanation of how volcanic islands are formed. The hotspot idea came from J. Tuzo Wilson in 1963 based on the Hawaiian Islands volcanic chain. In theory, the Samoa hotspot is based on the Pacific Tectonic Plate traveling over a fixed hotspot located deep underneath the Samoan Islands.The Samoa hotspot includes the Samoan Islands (American Samoa and Samoa), and extends to the islands of Uvea or Wallis Island (Wallis and Futuna) and Niulakita (Tuvalu), as well as the submerged Pasco banks and Alexa Bank. As the Pacific Plate moves slowly over the hotspot, thermal activity builds up and is released in magma plume spewing through the Earth's crust, forming each island in a chain. The Samoa islands generally lie in a straight line, east to west, in the same direction of the tectonic plate 'drifting' over the hotspot. A characteristic of a “classic” hotspot, like the Hawaiʻi hotspot, results in islands located further from the hotspot being progressively older with newer and younger islands closest to the fixed hotspot, like the Kamaʻehuakanaloa Seamount (formerly Lōʻihi), the only submarine volcano which has been studied in detail by scientists. The scientific research from Kamaʻehuakanaloa has resulted in a 'Hawaiʻi' model for hotspots primarily limited to the information gathered from the Hawaiian Islands. However, the Samoa hotspot is currently an enigma for scientists. In the Samoa Islands, the easternmost island of Taʻū and the westernmost island of Savaiʻi have both erupted in the past 150 years. The most recent eruption on Savaiʻi occurred with Mount Matavanu (1905–1911) and on Taʻū in 1866. (en)
- Il punto caldo delle Samoa è un punto caldo vulcanico situato nella parte meridionale dell'Oceano Pacifico. (it)
- Горячая точка Самоа — вулканическая горячая точка, расположенная в южной части Тихого океана. Модель горячих точек описывает поднятие раскалённых плюмов магмы сквозь земную кору для объяснения формирования вулканических островов. Идея горячих точек была предложена в 1963 году Тузо Вильсоном на основании исследований Гавайской островной цепи. Согласно теории, Самоанская горячая точка возникла в результате движения Тихоокеанской плиты поверх источника магмы, расположенного глубоко под Самоанскими островами. В зону горячей точки Самоа входят Самоанские острова (Независимое Государство Самоа и Американское Самоа), острова Увеа (Уоллис и Футуна) и Ниулакита (Тувалу), а также прилегающие банки Паско. Так как Тихоокеанская плита двигается над горячей точкой медленно, термальная активность возрастает и магматический плюм изливается через земную кору, формируя новые острова. Самоанские острова находятся аккуратно вдоль линии движения коры над горячей точкой, протянувшись с запада на восток. Для классических горячих точек (как в случае с Гавайями) характерен больший возраст более удалённых от очага островов, в то время как более молодые ещё не успели далеко отодвинуться от места своего образования (пример — Лоихи, находящийся пока что на стадии подводного вулкана). Исследования вулкана Лоихи привели к созданию «гавайской» теоретической модели горячих точек, основывающейся в основном на информации из района Гавайских островов. В настоящее время горячая точка Самоа является тайной для науки, опровергая классическую модель. И на самом восточном из Самоанских островов, Тау, и на самом западном, Савайи, в последние 150 лет происходили извержения вулканов — извержение Матавану на Савайи (1905—1911) и вулкана на Тау (1866). Более того, самый западный и, казалось бы, самый дальний от плюма остров относительно молод, что также опровергает стандартную модель. Мантийные струи, как показали исследования, зарождаются на глубине до 2900 км — на границе с ядром Земли. (ru)
- Гаряча точка Самоа — вулканічна гаряча точка, розташована в південній частині Тихого океану. Модель гарячих точок описує гарячий висхідний шлейф магми через земну кору внаслідок якого утворюються вулканічні острови. Ідея гарячої точки виникла у Дж. Тузо Вілсона в 1963 році на основі вулканічного ланцюга Гавайських островів. Теоретично, гаряча точка Самоа знаходиться на Тихоокеанській тектонічній плиті, що рухається над фіксованою гарячою точкою, розташованою глибоко під Самоанськими островами. Гаряча точка Самоа включає острови Самоа (Американське Самоа та Самоа) і поширюється на острови Увеа або острів Уолліс (Уолліс і Футуна) і Ніулакіта (Тувалу), а також затоплені береги Паско Банкс та Алекса Банк. У міру того як Тихоокеанська плита повільно рухається над гарячою точкою, теплова активність накопичується та вивільняється в магматичний шлейф, що викидається крізь земну кору, утворюючи кожен острів у ланцюжку. Острови Самоа зазвичай лежать по прямій лінії зі сходу на захід у тому ж напрямку, що й тектонічна плита «дрейфує» над гарячою точкою. Характеристика «класичної» гарячої точки, такої як гаряча точка на Гаваях, призводить до того, що острови, розташовані далі від гарячої точки, значно старщі у порівнянні більш нових та молодих островів,я кі знаходяться найближче гарячої точки, як-от підводна гора Камаеуаканалоа (колишня назва Лоіхі), єдиний підводний вулкан, який була детально вивчений. Результатом наукового дослідження з Камаеуаканалоа стала модель «Гавайських островів» для гарячих точок, в основному обмежена інформацією, зібраною з Гавайських островів. Однак гаряча точка Самоа наразі є загадкою для вчених. На островах Самоа за останні 150 років сталося виверження на найсхіднішому острові Тау і на найзахіднішому острові Саваї. Останнє виверження на Саваї відбулося на горі Матавану (1905–1911) і на Тау в 1866 році. (uk)
|