Σιονγκ-νου
흉노
Ŝiungnuoj
匈奴
Хунну
شيونغنو
Xiongnu
Siungnuové
Els xiongnu (transcripció antiga hsiung-nu) eren un grup de pobles nòmades que formaven un estat o una confederació. No sé sap del cert qui eren en realitat, ja que les fonts que en parlen són majoritàriament d'origen xinès. Existeixen diverses hipòtesis sobre la identitat real dels xiongnu, però no hi ha acord, segons alguns es podria tractar dels huns.
흉노(중국어: 匈奴, 병음: Xiōngnú 슝누[*])는 기원전 4세기부터 5세기까지 북아시아 스텝지역에 존재한 유목제국이다. 기원전 3세기 무렵 알타이-샤안 산맥 지역에서부터 동부로 진출하여 세력을 확대하기 시작했고, 전성기에는 시베리아 남부, 만주 서부, 중화인민공화국의 내몽골 자치구(內蒙古自治區), 간쑤성(甘肅省), 신장 위구르 자치구(新疆維吾爾自治區)까지 지배하였다. 한나라와 군사적 충돌을 겪기도 하였고, 때로는 조공무역이나 결혼동맹을 하는 등 복잡한 관계를 맺었으며 전한의 공격으로 급격하게 쇠퇴하였다. 고고학계와 사학계에선 흉노족은 몽골계가 아닌 튀르크계라는 학설이 지배적이다. 몽골의 노인울라(Noin-Ula) 고분군 제25호 분묘에서 인물자수화(人物刺繡畵)와 산시성(陝西省) 창안현(長安縣) 리시향(禮西鄕) 커성좡(客省庄) 량저우 고분군(兩周古墳群)의 흉노 고분에서 발견된 정방형 동제부조(銅製浮彫)에서 흉노는 심목고비(深目高鼻)의 투라니드 튀르크계라는 것을 알 수 있다. 일부 제한된 자료에서도 체계적인 연구의 결과, 흉노는 알타이계 언어를 사용하는 투르크족이라는 견해에 동의하고 있으며 흉노족의 구성이 흉노의 동진으로 인해 몽골, 퉁구스 등 기타 북방민족들의 혼합으로 이루어져 있어도 지배계층과 민족 구성원 본체가 투르크족임에는 의심의 여지가 없다. 흉노와 훈족을 같은 민족으로 간주하기도 한다.
Xiongnu (Hanzi: 匈奴; Pinyin: Xiōngnú; Wade–Giles: Hsiung-nu; Guangyun: [xi̯woŋ˥˩nu˩]) adalah bangsa kuno berbasis nomad yang mendirikan suatu negara atau konfederasi di Mongolia dan Tiongkok. Sebagian besar informasi mengenai Xiongnu berasal dari sumber-sumber Tiongkok, sehingga nama-nama dan gelar Xinongnu yang diketahui sekarang merupakan transliterasi bahasa Tionghoa dari bahasa asli Xiongnu.
Siungnuové (čínsky v českém přepisu Siung-nu, pchin-jinem Xiōng nú, znaky 匈奴) byl starověký kočovný kmenový svaz žijící severně od Číny na území dnešního Vnitřního a Vnějšího Mongolska. Původ a jazyková a etnická příslušnost Siungnuů je předmětem diskuzí, většina historiků se přiklání k názoru o jejich turkickém původu, navrhována je však i příslušnost k národům jiných jazykových skupin: mongolské, tunguzské, uralské, jenisejské či íránské. Tyto možnosti se však nemusejí vázejmně vylučovat, je poměrně pravděpodobné, že kmenový svaz Siungnu tvořily kmeny různého jazykového původu.
Gli Xiongnu (cinese 匈奴S, XiōngnúP, Hsiung-nuW) erano una confederazione nomade di tribù dell'Asia centrale.
Xiongnu (匈奴; Xiōngnú) är ett nomadfolk som antas vara ett äldre turkfolk, med huvudområde i dagens Inre Mongoliet, som grovt räknat utgjorde ett orosmoln vid Kinas norra och nordvästra gräns från 300-talet f. Kr. och sexhundra år framåt. Även om det är långt ifrån bevisat identifieras xiongnu som hunnernas förfäder, ett folk som senare rörde sig från Centralasien till Europa. De få skriftliga källor som finns om xiongnu är nästan uteslutande kinesiska.
De Xiong Nu of Xiongnu (Shang-dynastie: Guifang, Zhou-dynastie: Xianyun) was een volk dat in de 3e eeuw v.Chr. een uitgestrekt rijk in Azië beheerste. Een verwantschap met de later in Europa bekende Hunnen is mogelijk, maar niet bewezen. De afkomst van de Xiong Nu is omstreden. Er bestaan verschillende theorieën: Men stelt wel dat zij bestonden uit de eigenlijke Xiong en hun Nu ofwel hun slaven. De droge steppegebieden die zij bewoonden noopten tot een nomadenbestaan met kuddes schapen, paarden of geiten.
شيونغنو (بالصينية: 匈奴، بينين: Xiongnu، ويد-جيلز: Hsiung-nu) هو اتحاد كونفدرالي قديم من شعوب الرحل التي كانت تسكن سهول شرق آسيا من القرن الثالث قبل الميلاد وحتى أواخر القرن الأول الميلادي وفقًا للمصادر الصينية القديمة. ذكرت المصادر الصينية أن مودو شانيوابن تومان شانيو، القائد الأعلى بعد عام 209 قبل الميلاد، أسس إمبراطورية شيونغنو.
Xiōngnú (chinesisch 匈奴, W.-G. Hsiung-nu) ist die chinesische Bezeichnung für einen Stammesverband aus Reiternomaden, der zwischen dem 3. Jahrhundert v. Chr. und dem späten 1. Jahrhundert n. Chr. weite Teile des östlichen Zentralasiens kontrollierte. Das Reich der Xiongnu war das früheste und gleichzeitig langlebigste Steppenreich.
Os xiongnu [ɕjʊ́ŋ.nǔ] (chinês : 匈奴; Wade–Giles: Hsiung-nu) eram uma confederação tribal de povos nômades que, segundo fontes chinesas antigas , habitavam a estepe da Eurásia oriental do século III a.C. até a final do século I d.C. Fontes chinesas informam que , líder supremo após 209 aC, fundou o Império Xiongnu. Segundo Sima Qian, os xiongnu eram descendentes dos (淳維), possivelmente de descendência dos . Eram pastores, usavam metais e eram reconhecidamente bons ginetes, como os demais povos das estepes euroasiáticas de seu tempo.
The Xiongnu (Chinese: 匈奴; pinyin: Xiōngnú, [ɕjʊ́ŋ.nǔ]) were a tribal confederation of nomadic peoples who, according to ancient Chinese sources, inhabited the eastern Eurasian Steppe from the 3rd century BC to the late 1st century AD. Modu Chanyu, the supreme leader after 209 BC, founded the Xiongnu Empire.
Хунну або Сюнну, Шюнну (від кит. 匈奴, Xiōngnú; старокит.: /qʰoŋ.naː/) — конфедерація азійських кочових народів, що панувала в Азійському степу (Монголії, Маньчжурії, Туркестані та прикордонних із Китаєм районах) у III ст. до н. е. — I ст. н. е.. Вели війни з китайською династією Хань. Для захисту від їхніх нападів на Китай імператор Цінь Шихуанді звелів побудувати Великий китайський мур. У війні з Китаєм консолідувалися у єдину державу, що підкорила сусідні кочові племена. У результаті воєн з Китаєм та племенем сяньбі, а також міжусобиць держава хунну розпалася.
Ху́нну (лат. hunni, согд. hwn, кит. 匈奴 сюнну, др. кит. произн. **qʰoŋ — naː ) — древний кочевой народ, с 220 года до н. э. по II век н. э. населявший степи к северу от Китая. Для защиты от их набегов Цинь Шихуаньди построил Великую китайскую стену. Хунну вели активные войны с китайской империей Хань, в ходе которых консолидировались в единую державу, подчинившую племена соседних кочевников. Позже в результате войн с Китаем и племенами сяньби, а также междоусобиц, хуннская держава распалась.
Οι Σιονγκ-νου (κινεζικά: 匈奴, pinyin: Xiongnu, σε βιβλία στα ελληνικά απαντώνται ως Χιονγκ-νου, σωστή κινεζική ονομασία: Σιονγκ-νου) ήταν συνομοσπονδία φυλών νομάδων της Κεντρικής Ασίας στην αρχαία εποχή, που εξελίχθηκε σε γιγαντιαία αυτοκρατορία (209 π.Χ.-93 μ.Χ.). Οι περισσότερες των πληροφοριών για τους Σιονγκ-νου προέρχονται από κινεζικές πηγές. Τα λιγοστά που είναι γνωστά για τους τίτλους των ηγετών τους και τα ονόματά τους είναι αποτέλεσμα της μεταγραφής τους στην κινεζική γλώσσα.
Xiongnu edo Hsiung-nu (txinera tradizionalez: 匈奴) Txina iparraldeko eta Mongolia inguruko aldeetan antzinako nomaden konfederakuntza zen, K.a. 209tik k. o. 93ra arte iraun zuena. Xiongnuen informazio gehiena Txinatik datorkigu eta partekoa da. Hitz gutxi geratu dira (izenak eta tituluak batez ere). Batzuen aburuz hunoekin lotuta zeuden.
La ŝiungnuoj aŭ hsiungnoj, ĉine 匈奴, pinjine: xiōngnú, laŭ sistemo Wade-Giles: Hsiung-nu (iama konjektebla prononcado: hjungno, hodiaŭa prononcado proksimume: hsiungnu), turke: Dogu Hun, estis iu mongol-turka origina popolo, kiu militis longdaŭre kun suda najbaro, la ĉina ŝtato, inter la 3-a jarcento antaŭ nia erao kaj la 3-a jarcento de nia erao.
Les Xiongnu (chinois : 匈奴 ; pinyin : Xiōngnú) sont une confédération de tribus nomades, venue de l'actuelle Mongolie nomadisant dans les steppes entre le lac Baïkal et la Chine du Nord. Ils sont mentionnés par des sources chinoises pour la première fois vers l'an 245 av. J.-C. et disparaissent définitivement à la fin de la seconde moitié du Ve siècle apr. J.-C. Selon les sources chinoises, l'empire Xiongnu aurait été fondé par le Modu Chanyu connu sous le nom de Mete Khan, qui devient le premier chef suprême de cette confédération en l'an 209 av. J.-C..
Xiongnu (chiń. 匈奴) – azjatycki lud koczowniczy i założona przez niego konfederacja koczowniczych plemion, u szczytu potęgi w II i I w. p.n.e. sprawująca zwierzchnictwo nad terenami dzisiejszej Mongolii, południowo-zachodniej Syberii, Azji Środkowej, Mandżurii oraz Mongolii Wewnętrznej, Sinciangu i Gansu. Dyskutowana jest ich tożsamość z Heftalitami oraz z Hunami, którzy najechali Europę w 370 r.
Los xiongnu (en chino tradicional: 匈奴 tr. pinyin xīongnú Wade-Giles: Hsiung-nu; resconstrucción fonética del chino clásico:​ /*qʰoŋ.nˤa/) fueron una confederación de pueblos nómadas de las estepas orientales, generalmente diseminados a lo largo del territorio de la actual Mongolia. Los registros legados por Sīmǎ Qiān (司馬遷) en el Shǐ Jì (史記), nos muestran cómo ya desde el siglo III a. C. controlaban un vasto guó (國)(país)​ extendido a lo largo de las estepas orientales hasta llegar a mantener cierto control sobre las lejanas ramificaciones situadas al noroeste (como los dīngling 丁零) e incluso en diversas épocas, consiguiendo mantener el control de algunos de los Estados situados en torno a las regiones al norte de la Ruta de la Seda. No obstante, su principal centro de operaciones y las reg
匈奴（上古汉语：*qʰoŋ.nˤa），是亚洲大陆北部的遊牧民族在漠北建立的部落联盟国家，存在年代約在前4世纪年至48年，其后分裂为西遷的北匈奴（48年—93年）和依附漢朝的南匈奴（48年—216年）。統治領域約略在現今蒙古国、西伯利亚南部、中亞與中國大陸北部地區。公元4至5世纪又陆续在中原和西域建立汉赵、北凉、胡夏、高昌北凉等政权。 匈奴是部落体制的国家，建立了一套尊卑分明的内外官制，分王庭、左方和右方三个辖区，分别由单于、左右贤王负责监理，各自在自己的分地游牧而居，各有自己的军官、文官，对领土也有强烈欲望。其王族為攣鞮氏，其領袖稱单于，其下轄各王，統領各部落，单于和诸王的皇后和妻子称阏氏（匈奴实行一夫多妻制），在匈奴政治上有一定影响。在歷史學界中有許多关于部落国家的假設，但是因為他們留給後世的資料不多，而且關於文獻的部分，事實上，因為當時是漢族才具有龐大的官僚系統負責紀錄，所以說保留到今天的資料，主要都是透過另一視角的漢族歷史學者撰寫的，匈奴具體的体制在研究中仍有爭議。 雖然匈奴是古代中原的北方大敵，但不是一直以来都很强盛，司马迁的《史记》曾记载在头曼和冒顿单于初期周边情况是“东胡彊而月氏盛”（《汉书》“東胡強而月氏盛”），头曼单于曾将自己儿子冒顿送到西部的月氏作質子；《史记》记载冒顿单于在位初期“东胡彊盛”，必须将所爱阏氏给予东胡王。
匈奴（きょうど、簡体字中国語: 匈奴、拼音: Xiōngnú ションヌゥ、英:Xiongnu）は、古代中国の文献によると、紀元前3世紀から紀元1世紀後半まで、東部のユーラシア・ステップに住んでいた遊牧民の部族連合体である。紀元前209年以降、最高指導者であった冒頓単于が匈奴帝国を建国したと中国の文献に記されている。 紀元前2世紀、それまでのライバルであった月氏が西の中央アジアに移住すると、匈奴はモンゴル高原を中心とした東アジアのステップ地帯で圧倒的な勢力を持つようになった。匈奴は、現在のシベリア、内モンゴル、甘粛、新疆などでも活動した。東南に隣接する中国の王朝との関係も複雑で、平和な時代、戦争、隷属の時代とさまざまな時代を繰り返した。その結果、匈奴は漢に敗れ、連合体は二つに分裂し、多くの匈奴が漢の国境内に強制的に移住させられた。十六国時代には「五胡」の一人として、中国北部に前趙、後夏などいくつかの王朝を建てた。
Hing-lôo
tsa hu
right
infobox
和親
Early Indo-European migrations from the Pontic steppes and across Central Asia.
April 2022
horizontal
A horserider of probable Xiongnu origin hunting a boar: the rider wears a hairbun characteristic of the oriental steppes , and his horse has characteristically Xiongnu horse trappings. 2nd-1st century BC. Excavated in Saksanokhur , Tajikistan. National Museum of Antiquities of Tajikistan.
Shiongnu
Buckle boar hunting NMAT 48-8 n06 .jpg
Xiongnu head three angles.jpg
Hung1-nou4
harmonious kinship
Sakas
Xiōngnú
Yuezhi
zá hú
Ordos culture
First Turkic Khaganate
Rouran Khaganate
杂胡
Han dynasty
Tocharians
Xianbei state
Hsiung1-nu2
Hūng-nòuh
Ху́нну (лат. hunni, согд. hwn, кит. 匈奴 сюнну, др. кит. произн. **qʰoŋ — naː ) — древний кочевой народ, с 220 года до н. э. по II век н. э. населявший степи к северу от Китая. Для защиты от их набегов Цинь Шихуаньди построил Великую китайскую стену. Хунну вели активные войны с китайской империей Хань, в ходе которых консолидировались в единую державу, подчинившую племена соседних кочевников. Позже в результате войн с Китаем и племенами сяньби, а также междоусобиц, хуннская держава распалась. О хунну известно из древнекитайских источников и из археологических раскопок их памятников, первые из которых были проведены в конце XIX — начале XX века Ю. Д. Талько-Гринцевичем (суджинские могильники у города Кяхта), а затем наиболее значительные находки были сделаны в начале XX века П. К. Козловым ( курганы в долине Селенги).
Os xiongnu [ɕjʊ́ŋ.nǔ] (chinês : 匈奴; Wade–Giles: Hsiung-nu) eram uma confederação tribal de povos nômades que, segundo fontes chinesas antigas , habitavam a estepe da Eurásia oriental do século III a.C. até a final do século I d.C. Fontes chinesas informam que , líder supremo após 209 aC, fundou o Império Xiongnu. Eram ativos na área da Sibéria meridional, Manchúria ocidental e as modernas províncias chinesas da Mongólia Interior, Gansu e Xinjiang. As suas origens e composição étnica não estão completamente clarificadas, mas de acordo com recentes escavações feitas em cemitérios da Mongólia datados do seu período, revelam que receberam contribuição genética dos citas orientais (basicamente dos chamados indo-europeus sakhas de regiões como Krasnoiarsk e Andronovo), que também podem apontar para grupos como os tocários, bem como linhagens maternas da Europa Oriental, ao mesmo tempo que material genético de mongóis típicos da Sibéria foram grandemente atestados em restos mortais de ambos os sexos. As pessoas podem ter apresentado um fenótipo mais indígena no geral, e mais micigenado entre os indivíduos de sepulturas associadas à maior riqueza de bens funerários. Segundo Sima Qian, os xiongnu eram descendentes dos (淳維), possivelmente de descendência dos . Eram pastores, usavam metais e eram reconhecidamente bons ginetes, como os demais povos das estepes euroasiáticas de seu tempo. As relações entre chineses e o povo xiongnu foram complicadas e incluíram conflitos militares, intercâmbios de tributos e comércio, e também casamentos por tratado. Existe uma assombrosa quantidade de informações sobre os xiongnus vindas de fontes chinesas. Não há nenhuma maneira de reconstruir nenhuma parte substancial da língua dos xiongnu. Mesmo sobre a família lingüística a qual pertenceu há profundas dúvidas. O pouco que conhecemos de seus títulos e nomes provém de transliterações chinesas. Os termos chineses para o povo -"xiongnu"-, ou seus líderes -"chanyu" (單于)- presumivelmente refletem o som da língua original. A vinculação com grupos populacionais posteriores como os hunos, ávaros, e magiares foi parcialmente verificada, reconhecendo uma grande expansão dada a variedade territorial das estepes, e estão mais recentemente relacionados a alguns grupos das chamadas línguas túrquicas, sobretudo aos húngaros, basquires, iacutos e tártaros.
The Xiongnu (Chinese: 匈奴; pinyin: Xiōngnú, [ɕjʊ́ŋ.nǔ]) were a tribal confederation of nomadic peoples who, according to ancient Chinese sources, inhabited the eastern Eurasian Steppe from the 3rd century BC to the late 1st century AD. Modu Chanyu, the supreme leader after 209 BC, founded the Xiongnu Empire. After their previous rivals, the Yuezhi, migrated west into Central Asia during the 2nd century BC, the Xiongnu became a dominant power on the steppes of East Asia, centred on the Mongolian Plateau. The Xiongnu were also active in areas now part of Siberia, Inner Mongolia, Gansu and Xinjiang. Their relations with adjacent Chinese dynasties to the south-east were complex—alternating between various periods of peace, war, and subjugation. Ultimately, the Xiongnu were defeated by the Han dynasty in a centuries-long conflict, which led to the confederation splitting in two, and forcible resettlement of large numbers of Xiongnu within Han borders. During the Sixteen Kingdoms era, as one of the "Five Barbarians", they founded several dynastic states in northern China, such as the Former Zhao and Hu Xia. Attempts to identify the Xiongnu with later groups of the western Eurasian Steppe were controversial for a period of time, as Scythians and Sarmatians were concurrently to the west, archaeogenetics confirmed that interaction and connection with the Huns. The identity of the ethnic core of Xiongnu has been a subject of varied hypotheses, because only a few words, mainly titles and personal names, were preserved in the Chinese sources. The name Xiongnu may be cognate with that of the Huns and/or the Huna, although this is disputed. Other linguistic links—all of them also controversial—proposed by scholars include Iranian, Mongolic, Turkic, Uralic, Yeniseian, or multi-ethnic.
Xiongnu (Hanzi: 匈奴; Pinyin: Xiōngnú; Wade–Giles: Hsiung-nu; Guangyun: [xi̯woŋ˥˩nu˩]) adalah bangsa kuno berbasis nomad yang mendirikan suatu negara atau konfederasi di Mongolia dan Tiongkok. Sebagian besar informasi mengenai Xiongnu berasal dari sumber-sumber Tiongkok, sehingga nama-nama dan gelar Xinongnu yang diketahui sekarang merupakan transliterasi bahasa Tionghoa dari bahasa asli Xiongnu. Identitas inti etnik Xiongnu tak diketahui secara pasti, karena hanya sedikit kata, terutama gelar dan nama pribadi, yang terdapat dalam sumber-sumber Tiongkok. Pendapat dari sejarawan mengenai bahasa yang dituturkan oleh bangsa Xiongnu antara lain bahasa Mongol, bahasa Turk, , bahasa Tokharia, dan bahasa Ural. Nama Xiongnu kemungkinan merupakan kognat bagi nama suku Hun, namun bukti untuk pendapat ini cukup kontroversial. Sumber-sumber Tiongkok dari abad ke-3 SM melaporkan bahwa bangsa Xiongnu mendirikan sebuah kekaisaran di bawah Modu Chanyu, pemimpin agung mereka setelah tahun 209 SM. Kekaisaran ini membentang melampau perbatasan Mongolia modern. Setelah mengalahkan yang sebelumnya dominan pada abad ke-2 SM, Xiongnu menjadi kekuasaan yang dominan di stepa di Asia timur. Mereka aktif di Siberia, Mongolia, Manchuria barat, dan provinsi Mongolia Dalam, Gansu dan Xinjiang di Tiongkok. Hubungan antara dinasti-dinasti awal Tiongkok dengan Xiongnu cukup rumit, dengana adanya periode konflik militer dan intrik yang berulang dan silih berganti, serta ada pula pertukaran upeti, perdagangan, dan kesepakatan pernikahan.
Les Xiongnu (chinois : 匈奴 ; pinyin : Xiōngnú) sont une confédération de tribus nomades, venue de l'actuelle Mongolie nomadisant dans les steppes entre le lac Baïkal et la Chine du Nord. Ils sont mentionnés par des sources chinoises pour la première fois vers l'an 245 av. J.-C. et disparaissent définitivement à la fin de la seconde moitié du Ve siècle apr. J.-C. Selon les sources chinoises, l'empire Xiongnu aurait été fondé par le Modu Chanyu connu sous le nom de Mete Khan, qui devient le premier chef suprême de cette confédération en l'an 209 av. J.-C.. Après que leurs précédents rivaux, les Yuezhi, eurent migré en Asie centrale au cours du IIe siècle av. J.-C., les Xiongnu deviennent la puissance dominante dans les steppes du nord-est de l'Asie centrale, leur territoire étant centré sur la région qui sera connue plus tard sous le nom de Mongolie. Les Xiongnu sont alors également actifs dans les régions qui font aujourd'hui partie de la Sibérie, de la Mongolie-Intérieure, du Gansu et du Xinjiang. Leurs relations avec les dynasties chinoises, leurs voisins immédiats du sud-est, sont complexes, avec des périodes répétées de conflits et d'intrigues, alternant avec des échanges commerciaux, des versements de tribut et des mariages (heqin). Pendant la période des Seize Royaumes, ils sont également connus comme étant l'un des « (en)» (Wu Hu) qui prennent part à un soulèvement contre la domination chinoise connu sous le nom de (en). Il est difficile de lier les Xiongnu aux groupes ethniques ultérieurs de la steppe d'Eurasie occidentale, et toutes les hypothèses avancées restent controversées. Un des problèmes qui se pose pour identifier le noyau ethnique des Xiongnu est que seuls quelques mots de leur langue, principalement des titres et des noms de personnes, ont été conservés dans les sources chinoises. La langue Xiongnu pourrait être apparenté à celle des Huns ou des (en), mais cette théorie reste contestée. Parmi les autres liens linguistiques - tous également controversés - proposés par les chercheurs figurent l'iranien, le mongol, le turc, l'ouralien, les Langues ienisseïennes, le tibéto-birman ou des origines multiethniques.
Los xiongnu (en chino tradicional: 匈奴 tr. pinyin xīongnú Wade-Giles: Hsiung-nu; resconstrucción fonética del chino clásico:​ /*qʰoŋ.nˤa/) fueron una confederación de pueblos nómadas de las estepas orientales, generalmente diseminados a lo largo del territorio de la actual Mongolia. Los registros legados por Sīmǎ Qiān (司馬遷) en el Shǐ Jì (史記), nos muestran cómo ya desde el siglo III a. C. controlaban un vasto guó (國)(país)​ extendido a lo largo de las estepas orientales hasta llegar a mantener cierto control sobre las lejanas ramificaciones situadas al noroeste (como los dīngling 丁零) e incluso en diversas épocas, consiguiendo mantener el control de algunos de los Estados situados en torno a las regiones al norte de la Ruta de la Seda. No obstante, su principal centro de operaciones y las regiones más disputadas a lo largo de su dilatada existencia la configuraron siempre en las estepas orientales, tal y como demuestran los múltiples hallazgos descubiertos en el sur de la actual Siberia, el oeste de la actual Manchuria y las modernas circunscripciones chinas de Mongolia Interior, Gansu y Sinkiang. Los orígenes y la composición étnica de esta magna confederación, lejos de estar aclarados, suponen un verdadero reto al día de hoy, habida cuenta de la parquedad y ambigüedad en múltiples ocasiones a la hora de catalogar las bù (部)​ (secciones) que componían todo el Estado xiongnu. No obstante, Sīmǎ Qiān coloca como ancestros directos, en una genealogía comparativa, a algunos de los antagonistas principales de la época de los Cinco Emperadores, como los shānróng (山戎) o los xiǎnyǔn (獫狁). A pesar de ello, estas últimas anotaciones legadas por Sīmǎ Qiān al inicio de la biografía de los xiongnu (volumen 110),​ deben ser tomadas puramente como una referencia más bien legendaria que una afirmación basada en una hipotética correlación de datos. Al mismo tiempo, se debe tener en cuenta que las relaciones entre la dinastía Han y los xiongnu pasaron por varios períodos, en los que podía existir una tácita paz sustentada en matrimonios enlazados, o bien algunos episodios prolongados de máxima hostilidad, que llevaría a los Húangdì (皇帝)​ a grandes y costosas campañas, que no consiguieron en última instancia someter al enemigo. Por parte de los xiongnu, tampoco hubo una política exitosa en su avance y defensa contra los Hàn, siendo finalmente víctimas de la parsimoniosa y lenta política erosiva de los estrategas y altos mandos chinos. Aun siendo los principales enemigos de la dinastía y un peligro sempiterno que amenazaba en todo momento con arruinar las fronteras del noroeste y caer como una tormenta sobre el Estado, la mayor parte de la información disponible sobre la confederación ha venido legada por las vastas anotaciones de las fuentes de la época Hàn. Diferentes lingüistas han intentado en vano reconstruir la lengua de los xiongnu: todo intento se ha estrellado una y otra vez en la insostenible tarea. No existe a día de hoy prueba alguna o material que nos indique aproximadamente la lengua madre de los xiongnu. Esto, sin embargo, no ha servido de freno ni advertencia para que a lo largo del siglo pasado, diversos turcólogos intentarán esgrimir de forma muy precaria el origen de la supuesta lengua túrquica y fuente madre de la que posteriormente evolucionarían las diversas ramas túrquicas, entre ellas el propio prototurco, que sí ha dejado pruebas materiales a partir del siglo VI d.C. También encontramos otra vertiente de identificación lingüística sostenida por algunos académicos y antropólogos que defienden un posible origen a partir de la rama lingüística mongola. A pesar de diversos estudios e intentos de reconstrucción de la lengua, a día de hoy es imposible reconstruir en modo alguno el origen lingüístico xiongnu. Una tarea complicada, si tenemos en cuenta también el hecho de estar analizando la lengua de una confederación de pueblos nómadas, en la que se podía encontrar una presencia de diversas lenguas diseminadas a lo largo de miles de kilómetros de distancia, dividiéndose entre comunidades que, en muchas ocasiones, no guardaban apenas relación alguna. Aun con todo, la mayoría de titulaturas y algunos términos adjudicados a sus élites y rangos nobiliarios han sido legadas en forma de transcripción a partir del hanyu de la época Hàn, en la obra de Sīmǎ Qiān y Bān Gù (班固). De este modo, tanto el propio término utilizado para nombrarles (xiōngnú/匈奴), como el título señalado por las fuentes chinas para su gobierno (/單于), son en la práctica transcripciones del sonido de su lengua original, hoy en día desconocida. Cabe señalar que el término xiōngnu se traduce aproximadamente como "esclavo furioso", entendiendo el hanzi 匈 como "furia", "rabia", "cólera", mientras que el hanzi 奴 como "esclavo". Por último, hay que tener en cuenta que la denominación derogatoria hacia otros pueblos más allá del órbite cultural chino supuso una costumbre constante y perpetuada durante generaciones, hasta tiempos muy recientes.
匈奴（上古汉语：*qʰoŋ.nˤa），是亚洲大陆北部的遊牧民族在漠北建立的部落联盟国家，存在年代約在前4世纪年至48年，其后分裂为西遷的北匈奴（48年—93年）和依附漢朝的南匈奴（48年—216年）。統治領域約略在現今蒙古国、西伯利亚南部、中亞與中國大陸北部地區。公元4至5世纪又陆续在中原和西域建立汉赵、北凉、胡夏、高昌北凉等政权。 匈奴是部落体制的国家，建立了一套尊卑分明的内外官制，分王庭、左方和右方三个辖区，分别由单于、左右贤王负责监理，各自在自己的分地游牧而居，各有自己的军官、文官，对领土也有强烈欲望。其王族為攣鞮氏，其領袖稱单于，其下轄各王，統領各部落，单于和诸王的皇后和妻子称阏氏（匈奴实行一夫多妻制），在匈奴政治上有一定影响。在歷史學界中有許多关于部落国家的假設，但是因為他們留給後世的資料不多，而且關於文獻的部分，事實上，因為當時是漢族才具有龐大的官僚系統負責紀錄，所以說保留到今天的資料，主要都是透過另一視角的漢族歷史學者撰寫的，匈奴具體的体制在研究中仍有爭議。 雖然匈奴是古代中原的北方大敵，但不是一直以来都很强盛，司马迁的《史记》曾记载在头曼和冒顿单于初期周边情况是“东胡彊而月氏盛”（《汉书》“東胡強而月氏盛”），头曼单于曾将自己儿子冒顿送到西部的月氏作質子；《史记》记载冒顿单于在位初期“东胡彊盛”，必须将所爱阏氏给予东胡王。 7世紀初拜占庭史家西摩卡塔（Theophylacus Simocatta）認為，歐洲中世紀史上的阿瓦爾人，由兩個聯合起來的部落，即瓦爾部（uar或var，阿瓦爾由此得名）和匈人部（Kunni或Huni，該名暗示其匈人起源）組成。而瓦爾部和匈人部又屬於鐵勒(丁零、敕勒 、高車)多民族聯盟，有此推測歐洲匈人跟歐洲阿瓦爾人可能跟鐵勒聯盟有關聯。再加上史書《隋書·鐵勒傳》：“鐵勒之先，匈奴之苗裔也。”。《新唐書·回鶻傳上》亦作“回紇，其先匈奴也，俗多乘高輪車，元魏時亦號高車部，或曰敕勒，訛為鐵勒”。《北史·高車傳》:“高車，盡古赤狄之餘種也。初號為狄歷，北方以為高車丁零。其語略與匈奴同，而時有小異，或云其先句 奴甥也”。《周書·突厥傳》:“突厥者,蓋匈奴之別種”。匈奴和匈人可能為突厥語族。
Хунну або Сюнну, Шюнну (від кит. 匈奴, Xiōngnú; старокит.: /qʰoŋ.naː/) — конфедерація азійських кочових народів, що панувала в Азійському степу (Монголії, Маньчжурії, Туркестані та прикордонних із Китаєм районах) у III ст. до н. е. — I ст. н. е.. Вели війни з китайською династією Хань. Для захисту від їхніх нападів на Китай імператор Цінь Шихуанді звелів побудувати Великий китайський мур. У війні з Китаєм консолідувалися у єдину державу, що підкорила сусідні кочові племена. У результаті воєн з Китаєм та племенем сяньбі, а також міжусобиць держава хунну розпалася. Згідно з широко розповсюдженою думкою, частина хунну дійшла до Європи й, разом з уграми, створили початок новому народу, який у Європі відомий під назвою гуни. Більшість хунну змішалася із північними китайцями, а інші — з племенами сяньбі. Про хунну нам відомо зі стародавніх китайських джерел та з археологічних розкопок їхніх пам'яток, перші з яких були проведені наприкінці XIX — початку XX століття Юліаном Талько-Гринцевичем (суджинські могильники поблизу міста Кяхта), а потім найзначніші знахідки були знайдені на початку XX століття Петром Козловим ( кургани в долині Селенги).
شيونغنو (بالصينية: 匈奴، بينين: Xiongnu، ويد-جيلز: Hsiung-nu) هو اتحاد كونفدرالي قديم من شعوب الرحل التي كانت تسكن سهول شرق آسيا من القرن الثالث قبل الميلاد وحتى أواخر القرن الأول الميلادي وفقًا للمصادر الصينية القديمة. ذكرت المصادر الصينية أن مودو شانيوابن تومان شانيو، القائد الأعلى بعد عام 209 قبل الميلاد، أسس إمبراطورية شيونغنو. أصبح الشيونغنو قوة مهيمنة على سهوب شمال شرق آسيا الوسطى في المنطقة التي عرفت فيما بعد باسم منغوليا، وذلك بعد أن هاجر أسيادهم السابقون، يويزي، إلى آسيا الوسطى خلال القرن الثاني قبل الميلاد. كما نشط الشيونغنو أيضا في مناطق سيبيريا ومنغوليا الداخلية وقانسو وشينجيانغ. كانت علاقاتهم مع السلالات الصينية المجاورة إلى الجنوب الشرقي معقدة، حيث شهدوا فترات متكررة من الصراعات والمكائد، وشهدوا فترات أخرى من تبادل المعاهدات والاتفاقيات التجارية وعلاقات الزواج. هناك محاولات لتعريف الشيونغنو مع مجموعات ظهرت لاحقة في السهوب الأوراسية وهي تعتير مثيرة للجدل. عاش السكوثيون والسارماتيون متزامنين معهم في الغرب. كانت هوية الجوهر العرقي لشيونغنو موضع العديد من الفرضيات، إذ لم تحتفظ المصادر الصينية إلا بالقليل من الكلمات، خاصة العناوين والأسماء الشخصية. قد يكون اسم الشيونغنو مشابهاً لاسم الهون أو الهونا، رغم ما يشوب الفكرة من جدل. الروابط اللغوية الأخرى - جميعها مثيرة للجدل أيضا – التي اقترحها العلماء تشمل الإيرانية، المنغولية، التركية، الأورالية، الينيسية، أو متعددة الأعراق.
La ŝiungnuoj aŭ hsiungnoj, ĉine 匈奴, pinjine: xiōngnú, laŭ sistemo Wade-Giles: Hsiung-nu (iama konjektebla prononcado: hjungno, hodiaŭa prononcado proksimume: hsiungnu), turke: Dogu Hun, estis iu mongol-turka origina popolo, kiu militis longdaŭre kun suda najbaro, la ĉina ŝtato, inter la 3-a jarcento antaŭ nia erao kaj la 3-a jarcento de nia erao. Ĝi estis konfederacio de nomadaj triboj de Mezazio kun reganta klaso de nekonata origino. La maso de informoj pri tiu ĉi popolo venas de ĉinaj fontoj. La malmulto kiu estas konata pri iliaj titoloj kaj nomoj venas el ĉinaj transliteradoj de ilia lingvo. La identeco de la etna kerno de Xiongnu estis temo de multfacetaj hipotezoj, ĉar nur kelkaj vortoj, plejparte titoloj kaj personaj nomoj, estis konservitaj en la ĉinaj fontoj. Proponoj de akademiuloj inkludas originoj Mongolaj, turkaj, kaj jeniseaj. La nomo Xiongnu povas esti parenca al la nomo hunoj, sed la fono por tio estas tre kontestata. Ĉinaj fontoj de la tria jarcento antaŭ nia erao raportas ilin kreante imperion sub (kiu iĝis supera gvidanto en 209 a.K.) etendantan preter la limoj de moderna Mongolio. En la dua jarcento antaŭ nia erao, ili venkis kaj delokigis la antaŭe dominan Yuezhi kaj iĝis la superrega potenco sur la stepo norde de Ĉinio. Ili estis aktivaj en suda Siberio, okcidenta Manĉurio, kaj la modernaj ĉinaj regionoj de Interna Mongolio, Gansu kaj Xinjiang. Tiuj nomadaj popoloj estis konsideritaj tiel danĝeraj ke la Dinastio Qin komencis konstruon de la Granda Muro por protekti Ĉinion de iliaj atakoj. Rilatoj inter fruaj ĉinaj dinastioj kaj la ŝiongnuoj estis kompleksaj, kun ripetaj periodoj de armea konflikto kaj intrigo alternanta kun interŝanĝoj de tributo, komerco, kaj geedziĝo-traktatoj.
De Xiong Nu of Xiongnu (Shang-dynastie: Guifang, Zhou-dynastie: Xianyun) was een volk dat in de 3e eeuw v.Chr. een uitgestrekt rijk in Azië beheerste. Een verwantschap met de later in Europa bekende Hunnen is mogelijk, maar niet bewezen. De afkomst van de Xiong Nu is omstreden. Er bestaan verschillende theorieën: * Turks: In de 19e en vroege 20e eeuw de meest gangbare theorie, vooral gebaseerd op de veronderstelde relatie met historische Turkse volkeren. * Mongools: een variant op de Turkse theorie, waarbij de latere Turkse volkeren onder Mongoolse heerschappij hebben gestaan. * Iraans. Gebaseerd op wat is bekend over hun militaire organisatie en de overgeleverde namen van hun leiders. * Jenisejisch: Gebaseerd op het enig overgebleven taalfragment. * Isolaat: Volgens sommige geleerden kan er geen relatie met enig bekende taal aangetoond worden. * Multi-Etnisch: Het ontstaan van de Xiong Nu als bond van verschillende stammen met verschillende taal en afkomst. Men stelt wel dat zij bestonden uit de eigenlijke Xiong en hun Nu ofwel hun slaven. De droge steppegebieden die zij bewoonden noopten tot een nomadenbestaan met kuddes schapen, paarden of geiten. Hun hoogontwikkelde vaardigheid als ruiter en jager maakte hen vanzelf ook sterke strijders. De clanstructuur waarin zij leefden maakte hen bovendien loyaal en snel te mobiliseren. Het uitvoeren van rooftochten, in met name China, werd daardoor al snel een levenswijze voor de Xiongnu. Wanneer China tekenen van zwakte vertoonde, aarzelden de Xiongnu niet om dit land binnen te vallen. Zij stichtten rond 318 v.Chr. een rijk nadat zij in de Slag van Noordelijk Xansi het leger van de Zhou verslagen hadden. China was in die dagen verdeeld in een groot aantal staten. Ook blokkeerden de Xiongnu regelmatig de Zijderoute en plunderden ze karavanen.
Xiongnu (匈奴; Xiōngnú) är ett nomadfolk som antas vara ett äldre turkfolk, med huvudområde i dagens Inre Mongoliet, som grovt räknat utgjorde ett orosmoln vid Kinas norra och nordvästra gräns från 300-talet f. Kr. och sexhundra år framåt. Även om det är långt ifrån bevisat identifieras xiongnu som hunnernas förfäder, ett folk som senare rörde sig från Centralasien till Europa. De få skriftliga källor som finns om xiongnu är nästan uteslutande kinesiska. Ursprunget till ordet turk är okänt. Förmodligen finns det för första gången i skriftlig form i kinesiska krönikor från 500-talet f.Kr., där ett vilt folk som kallades Xiongnu nämns. I turkiska läroböcker sägs att detta ord är förknippat med styrka. Under perioden De sexton kungadömena grundade Xiongnu flera riken såsom Han Zhao (304–329), Xia (407–431) och Norra Liang (398–439). Tillsammans med Di, Xianbei, Jie och Qiang benämndes Xiongnu som en av Fem barbarer.
Οι Σιονγκ-νου (κινεζικά: 匈奴, pinyin: Xiongnu, σε βιβλία στα ελληνικά απαντώνται ως Χιονγκ-νου, σωστή κινεζική ονομασία: Σιονγκ-νου) ήταν συνομοσπονδία φυλών νομάδων της Κεντρικής Ασίας στην αρχαία εποχή, που εξελίχθηκε σε γιγαντιαία αυτοκρατορία (209 π.Χ.-93 μ.Χ.). Οι περισσότερες των πληροφοριών για τους Σιονγκ-νου προέρχονται από κινεζικές πηγές. Τα λιγοστά που είναι γνωστά για τους τίτλους των ηγετών τους και τα ονόματά τους είναι αποτέλεσμα της μεταγραφής τους στην κινεζική γλώσσα. Η ταυτότητα του εθνικού πυρήνα των Σιονγκ-νου αποτελεί ζήτημα διάφορων υποθέσεων, καθότι μόνο λίγες λέξεις, κυρίως τίτλοι και προσωπικά ονόματα, διατηρήθηκαν στις κινεζικές πηγές. Οι θεωρίες των επιστημόνων περιλαμβάνουν ιρανική, μογγολική, τουρκική, γενισιακή, ή ουραλική καταγωγή. Πιθανόν η θρησκεία τους ήταν ο Τενγκρισμός (από τη λέξη Τενγκρί που είναι το όνομα του θεού τους και σημαίνει ουρανός στα τουρκικά και μογγολικά). Το όνομα Σιονγκ-νου (που αποτελεί μεταγραφή του ονόματός τους στα κινέζικα) ίσως και να μπορεί να ταυτοπoιηθεί με τους Ούννους, αλλά οι αποδείξεις γι΄ αυτό είναι αμφισβητήσιμες. Κινεζικές πηγές του 3ου αιώνα π.Χ. τούς αναφέρουν ως ιδρυτές μιας αυτοκρατορίας υπό τον Μοντού σαν-γιου (σαν-γιου είναι ο τίτλος που έφερε ο ηγέτης τους, ίσως συνώνυμος του αυτοκράτορα), ανώτατο ηγέτη μετά το 209 π.Χ. Η αυτοκρατορία αυτή εκτεινόταν και πέρα από τα σύνορα του σημερινού κράτους της Μογγολίας. Αφού κατανίκησαν τους πρώην αφέντες στην περιοχή, Γιουέ-τσι (ίσως οι Τόχαροι των αρχαίων συγγραφΣιβηρίαςέων), τον 2ο αιώνα π.Χ., οι Σιονγκ-νου έγιναν κυρίαρχη δύναμη στις στέπες της Κεντρικής και Ανατολικής Ασίας. Η εξουσία τους περιελάμβανε περιοχές της νότιας , Μογγολίας, δυτικής Μαντζουρίας καθώς και τις κινεζικές επαρχίες της Εσωτερικής Μογγολίας, Γκανσού και Σιντζιάνγκ. Οι σχέσεις μεταξύ των πρώιμων κινεζικών δυναστειών και των Σιονγκ-νου ήταν πολύπλοκες, με επαναλαμβανόμενες περιόδους στρατιωτικών συγκρούσεων και πολιτικής ίντριγκας και περιόδους εμπορικών συναλλαγών, τιμητικών εκδηλώσεων και γαμήλιων συμφωνιών.
匈奴（きょうど、簡体字中国語: 匈奴、拼音: Xiōngnú ションヌゥ、英:Xiongnu）は、古代中国の文献によると、紀元前3世紀から紀元1世紀後半まで、東部のユーラシア・ステップに住んでいた遊牧民の部族連合体である。紀元前209年以降、最高指導者であった冒頓単于が匈奴帝国を建国したと中国の文献に記されている。 紀元前2世紀、それまでのライバルであった月氏が西の中央アジアに移住すると、匈奴はモンゴル高原を中心とした東アジアのステップ地帯で圧倒的な勢力を持つようになった。匈奴は、現在のシベリア、内モンゴル、甘粛、新疆などでも活動した。東南に隣接する中国の王朝との関係も複雑で、平和な時代、戦争、隷属の時代とさまざまな時代を繰り返した。その結果、匈奴は漢に敗れ、連合体は二つに分裂し、多くの匈奴が漢の国境内に強制的に移住させられた。十六国時代には「五胡」の一人として、中国北部に前趙、後夏などいくつかの王朝を建てた。 匈奴をユーラシア大陸西部のステップの後発集団と同一視する試みは一時期論議を呼んだが、西側にはスキタイ人やサルマティア人が同時存在していたため、考古遺伝学にはフン族との交流や関連が確認されている。匈奴の中核となる民族の正体については、中国の文献には称号や人名を中心とした少数の単語しか残されていないため、さまざまな仮説が唱えられてきた。匈奴の名称はフン族やフナ族の名称と同根である可能性 もあるが、これには異論がある。その他、イラン語、 モンゴル語、 トルコ語、 ウラル語、 エニセイ語、多民族などの言語的なつながりが提案され、いずれも異論がある。
Xiōngnú (chinesisch 匈奴, W.-G. Hsiung-nu) ist die chinesische Bezeichnung für einen Stammesverband aus Reiternomaden, der zwischen dem 3. Jahrhundert v. Chr. und dem späten 1. Jahrhundert n. Chr. weite Teile des östlichen Zentralasiens kontrollierte. Das Reich der Xiongnu war das früheste und gleichzeitig langlebigste Steppenreich. Die Xiongnu wurden erstmals in chinesischen Quellen im Jahr 215 v. Chr. erwähnt, als der erste Kaiser Shihuangdi eine Offensive gegen sie führen ließ. In diesem Zusammenhang ist zu beachten, dass sich der Begriff Xiongnu in den chinesischen Quellen offenbar nicht auf einen fest umrissenen, homogenen Verbund bezog, sondern es sich vielmehr um einen Sammelbegriff für heterogen zusammengesetzte Gruppen im Steppenbereich der heutigen Mongolei handelt. Lange Zeit konnten sich die Xiongnu gegen die Han-Dynastie behaupten. Zeitweise versuchten chinesische Kaiser, da militärisches Vorgehen nicht immer erfolgreich war, die Xiongnu durch Zahlungen und Geschenke im Zusammenhang mit Heiratsverträgen zu besänftigen (die sogenannte heqin-Politik). Die Xiongnu benötigten ökonomisch grundsätzlich chinesische Tributleistungen, da ihre eigene Lebensweise keine ausreichende materielle Grundlage darstellte. In diesem Sinne waren die Xiongnu auf die wirtschaftliche Prosperität des Han-Reiches angewiesen. Es kam schließlich im Inneren des Stammesverbunds zu Auflösungserscheinungen. Der südliche Teil der Xiongnu unterwarf sich Mitte des 1. Jahrhunderts n. Chr. den Chinesen und geriet so unter chinesisches Protektorat, der nördliche Teil der Xiongnu geriet Ende des 1. Jahrhunderts unter verstärkten chinesischen Druck und wurde schließlich von den Truppen der Han und ihren Verbündeten vernichtet; die letzten Berichte über sie stammen aus der Mitte des 2. Jahrhunderts. Die auf chinesischem Territorium angesiedelte Gruppe der südlichen Xiongnu erhob sich im frühen 4. Jahrhundert gegen die Jin-Dynastie und errichtete die kurzlebige Han-Zhao-Dynastie sowie die spätere-Zhao-Dynastie. In Europa wurde für die Xiongnu teilweise der Begriff Hunnen verwendet, da die ältere Forschung von einer Verbindung zwischen diesen beiden Gruppen ausging. Die Ethnizität der Xiongnu ist in der Forschung umstritten. In der neueren historischen und archäologischen Forschung werden Hunnen und Xiongnu in der Regel nicht mehr gleichgesetzt, was auch dadurch begründet wird, dass es sich bei den frühen Nomadenvölkern um Stammeskonföderationen handelte, die sich aus verschiedenen ethnischen und kulturellen Gruppierungen zusammensetzten und sich je nach Situation in rudimentären Herrschaftswesen organisierten, trennten und neu organisierten (vgl. dazu Reichsbildung bei frühen Nomadenvölkern). In diesem Zusammenhang spricht auch die zeitliche Differenz gegen eine Verbindung von Xiongnu und Hunnen, archäologisch fehlen ebenfalls überzeugende Belege. Anhand der aktuell verfügbaren Befunde ist die ethnische Zuordnung der (wohl heterogen zusammengesetzten) Xiongnu nicht zweifelsfrei zu klären. Neben einer sprachlichen Zuordnung als altaischsprachig (Turksprachen, Mongolisch) oder iranischsprachig wird besonders in der neueren Forschung vermutet, die Xiongnu hätten mehrere Sprachen gesprochen, darunter unter anderem eine jenisseische Sprache (Ketisch) oder eine ausgestorbene Sprache, die keiner der heute bekannten Sprachfamilien Eurasiens angehört.
qʰoŋ.na: